Un nou studiu arată efectele pe termen mediu ale ecranelor asupra caracterului copiilor
Un nou studiu publicat recent...
Bâlbâiala este o tulburare de comunicare complexă și variabilă, poate lua diferite forme și, deși a fost cunoscută din cele mai vechi timpuri, continuă să fie subiect de dezbatere în rândul savanților. Să aflăm în detaliu despre ce este vorba.
O tăbliță de lut găsită în Mesopotamia și datată din anul 2500 î.Hr. conține, în alfabet cuneiform, o rugăciune pasională pentru tratarea de bâlbâială. Textele sacre antice se referă la bâlbâiala lui Moise. Filosoful Aristotel a fost unul dintre primii care a căutat o explicație fizio-anatomică pentru dificultatea de fluență de care era afectat el însuși. Părinții medicinei moderne, Hipocrate și mai târziu Galen, au ajuns la concluzia că bâlbâiala se datorează unei anomalii a limbii, prea scurtă sau prea lungă, prea umedă sau prea uscată.
Sunt binecunoscute exercițiile lui Demostene, un celebru orator al Greciei antice. Pentru a putea vorbi fără bâlbâială, își repeta discursurile cu pietricele în gură.
De-a lungul anilor, s-au încercat multe tehnici, au fost propuse și apoi depășite diverse modele cauzale și chiar și în timpurile moderne s-a purtat o discuție lungă despre definiția bâlbâirii.
Dintre specialiști, vorbim de „oameni care se bâlbâie”, mai degrabă decât de bâlbâială, tocmai pentru a transmite imaginea unui fenomen care se modifică în funcție de zi și de circumstanțe, care poate avea implicații psiho-emoționale importante, mai mult sau mai puțin marcate în funcție de temperamentul individual și mediul social în care se mișcă.
Temeri, disconfort, sentimente de vinovăție pentru propriile dificultăți sunt doar câteva dintre aspectele care pot caracteriza experiența acelor copii care se trezesc în repetate rânduri poticnindu-se de unele sunete, în general la începutul unui cuvânt, și continuă să le repete, poate între timp. blocându-le respirația sau asociind gesturi și mișcări faciale, până când deodată, nici ei nu știu de ce, în sfârșit iese cuvântul din gura în care părea blocat.
Părinții pot deveni îngrijorați atunci când observă bâlbâială bruscă la copiii lor. În acest sens, trebuie spus că posibilitatea de a trece printr-o fază în care în copilărie îngheți puțin în timp ce vorbești este cu totul normală. Aceasta este o întârziere în maturizarea sistemului de execuție motor al vorbirii în comparație cu sistemul limbajului abstract; întârziere care se rezolvă spontan în câteva luni (dacă între timp interlocutorii copilului rămân ascultători atenţi şi relaxaţi), fără consecinţe asupra dezvoltării lingvistice.
Marea majoritate a acestor copii (aproximativ două treimi) suferă remisie spontană, în general, în decurs de 6 luni, alții după pubertate sau la vârsta adultă. Cu toate acestea, dovezile științifice recente indică un management timpuriu: diverse studii demonstrează că intervenția terapeutică pentru bâlbâială la copii înainte de vârsta de 6 ani duce la o scădere mai semnificativă a procentului de silabe bâlbâite.
Deci, ce poate face un părinte dacă vede că copilul lui se bâlbâie? Este necesar să recurgeți la exerciții pentru bâlbâiala din copilărie?
Sugestia fundamentală este, în primul rând, menținerea unui rol comunicativ adecvat: oferindu-i copilului tot timpul de care are nevoie pentru a termina propoziția, fără a-l întrerupe și fără a termina cuvintele în locul lui și menținerea contactului vizual cu el atunci când vorbește, fără să privească excesiv la copil sau să privească în altă parte.
A spune „calm, respiră” este de puțin folos. Este o bună practică să te adresezi copilului într-o limbă la îndemâna lui, atât la nivel gramatical, cât și conceptual, articulând propozițiile clar și într-un ritm calm.
Este foarte nerecomandabil să te angajezi în competiții între frați pentru a vedea cine vorbește mai bine: bâlbâiala se agravează în condiții de anxietate de performanță.
Este mai bine să nu le subliniați copiilor că se poticnesc de cuvinte, unii dintre ei de fapt nu observă și rămân mai încrezători în abilitățile lor de comunicare; alții par conștienți de dificultățile lor încă de la vârsta de 3 ani.
Sfatul este însă să nu amânați consultarea unui logoped expert în bâlbâială dacă situația nu se ameliorează în câteva săptămâni, să evaluați împreună cu medicul specialist și să urmăriți împreună evoluția fenomenului timp de trei sau șase luni, adoptând atitudini de comunicare adecvate în între timp și apoi, dacă episoadele de bâlbâială continuă, începeți un tratament specific în termen de un an de la debutul tulburării.
Fiți la curent cu ultimele noutăți. Urmăriți Parinți și Pitici și pe Google News
Te-a ajutat acest articol?
Urmărește pagina de Facebook Părinți și pitici și pagina de Instagram Părinți și pitici și accesează mai mult conținut util pentru a avea grijă de copilul tău în fiecare etapă a dezvoltării lui.
Un nou studiu publicat recent...
Prietenii joacă un rol...
Un nou studiu publicat recent...